Kärlek?
Måste vi?
Jag var nog den sämsta sängkamraten på fem kontinenter.
Hela mitt liv trodde jag idiotiskt nog
att sex spelade en så förtvivlat stor roll för den man som önskade det
att om man undanhöll det var det som att undanhålla bröd,
en självisk handling.
Och allt det brödet är inte värt ett dugg.
Vad som alltid har upptagit mitt intresse
är vad som händer på utsidan.
Handling.
För det
var något att dela.
Jag har alltid känt mig mest bekväm
på de svåraste platserna.
Men kärlek?
Jag är en krigskorrespondent.
Naturligtvis finns det krig...
... och andra krig.
Nu så.
Dra in den! Titta där!
En stor jävel.
Ja, men du är också en jävel. Kom igen!
Men jag vet nåt han inte vet.
Dra in den, för guds skull.
Kom igen, Papa! Dra in honom!
Allting dör.
Det var en ren slump att jag träffade honom.
Jag var i Key West med min mor och bror på en familjeresa efter att min far dog.
Det fanns en bar där som hette Sloppy Joe's.
Jag minns att första gången jag såg honom tänkte jag...
Okej!
"Vem är den där store, smutsige mannen i de äckligt smutsiga kläderna?"
Herregud!
Det är Ernest Hemingway.
Papa, smörj besten!
Nej.
Den mannen verkar vara infödd.
Inte illa, va? Goddag! Goddag!
Skinner, ett glas till.
Titta inte nu, Papa, men något kommer hit.
Hej, hur går det?
Jag har aldrig kysst en fisk.
Sloppy Joe's tradition. Vän eller fiende?
Eller en falsk vän, man vet aldrig.
Det får man så småningom veta.
Vad heter du, elegans?
Martha Gellhorn.
Ja, Gellhorn, storvilt är inte roligt om de bara knallar fram till en.
Men jag är inte ditt storvilt.
Det ser jag nog,
men jag försöker bara ta reda på vad fan du är.
Om vi tar en drink, måste jag slåss mot din man då?
Min bror.
Det är min mamma.
Då hoppas jag att du är törstig.
Vill du bjuda in honom?
En till?
Everybody Tells You You're Blonde? Svårt att tro.
Känner du till låten?
Jag kan italienska.
Och jag känner till låten.
Vad sägs om det, grabbar?
Så vad sysslar du med, sofistikerade dam?
Vad jag gör?
På sistone har jag sett världen.
Hur är världen?
Överraskande, emellanåt.
- Är det mitt? - Visst.
Mycket rom i rommen.
Här dricker de inte för att bli berusade, utan för att förbli berusade.
Skrämmer klientelet dig?
Skrämmer? Nej.
Jag kom precis hem från Berlin.
Nazisterna?
De är skrämmande.
Stinkande småpojkar som ränner med Lugers.
Tufft sällskap för en ung fräulein.
Blondiner har det lätt i nazityskland.
De klarar sig fint här med enligt vad jag har läst.
Så drick upp.
Amerika är lika lyxigt som påvens säng.
Var inte naiv.
Många människor går fortfarande hungriga.
Du låter som Eleanor Roosevelt.
Tro mig, jag är inte alls som Eleanor Roosevelt.
- Jag har känt kvinnan hela mitt liv. - Naturligtvis.
Få se på recensionen.
- Vad? - Kom igen, Gellhorn.
Varje författare behåller en recension.
Du kan skylla på mrs Roosevelt. Hon uppmuntrade mig att skriva den.
Den heter The Trouble I've Seen.
Problemen du har sett?
Vad var det? När pappa rymde till sällskapsklubben?
Jag har sett problem. Jag sa inte att de var mina.
Jag reste i landet, bodde med luffare, familjer i Appalacherna...
"Boken tycks inte vara vävd av ord,
"utan av människors egen vävnad.
"Vem är den här Martha Gellhorn? Det brinner om det hon skriver.
"Hemingway själv skriver inte mer äkta amerikansk..."
Som vanligt fattade kritikern fel.
Att jämföra mig med dig är löjligt.
Jag lyssnade bara.
Det är deras dialog.
Tricket är att skriva som människor talar. De flesta lyssnar aldrig.
Jag ville skriva om hemska liv
och hamnade med ett glamoröst foto på omslaget av The Saturday Review.
Jag har samma problem.
Jag borde nog gå.
- Hur mycket är jag skyldig? - Snälla. Jag äger nästan stället.
Papa, nu är vi verkligen sena.
Det är okej, jag ska gå nu.
Köp dig en ny skjorta, Hemingway.
Det var trevligt att lära känna dig.
Gellhorn.
Kom, Papa. Pauline kommer att bli arg.
Vem är Pauline?
Kan jag hjälpa er?
Är detta Hemingways hus?
Ja. Jag är Pauline Hemingway.
Mrs Hemingway.
Jag träffade mr Hemingway på Sloppy Joe's.
Ja, självklart. Sloppy Joe's.
Ja, du är sen.
Kom in.
FARVÄL TILL VAPNEN
Vilket intressant rum.
Min man gillar att säga: "Döda många djur och du tar nog inte livet av dig."
Jag kan se att han inte tar risken.
Ernest har läst alla ord han skrivit högt för mig.
Hans första par öron och första par ögon.
Så du är hans musa. Du har verkligen tur.
Stor talang behöver mycket omvårdnad.
Men vi har lyckats skapa ett mycket lyckligt liv här.
Ernest gillar att omge sig med exotiska personer.
Fascistisk propaganda!
Vissa människor tror att Franco inte skulle kunna vinna detta krig
om han inte hade nåt stöd.
Hitler och Mussolini,
ni ser honom här,
bokstavligen kastar pengar och vapen till Franco och fascisterna.
Under tiden gör Amerika och resten av Europa ingenting.
Och varför det?
För att de enda bilderna världen ser kommer från den fascistiska propagandan.
Fascismen är på ingång, tro inget annat.
Och det som händer i Spanien är...
Det är ett hot mot vår demokrati också.
Vi måste berätta sanningen om vad som sker med de här människorna i Spanien,
människor som försöker försvara sin demokratiskt valda regering.
Här ser ni några av de ryska styrkorna
som också stöder.
Alla unga män är, som ni ser, hängivna la causa.
Dos, vem är den hemske lille mannen som är klädd som en begravningsentreprenör?
Pauline, det är Mikhail Koltsov. En rysk journalist.
Koltsov är inte bara journalist, han är Stalins ögon och öron.
Endast Ryssland förser lojalister med vapen, medicin,
mat för att föda föräldralösa, och svältande bönder.
Jag skulle vilja presentera filmens regissör, Joris Ivens,
den stora holländska dokumentärfilmaren
som med er hjälp
kommer att kunna återvända till Spanien och färdigställa filmen.
- Tjusigt. - Utmärkt arbete.
Det är även vårt stora privilegium att ha med oss ikväll
en man som själv har sett de fasor som Franco och fascisterna
vållar sitt eget folk,
och han är även min mycket kära vän, professor Paco Zarra.
Det finns många hjältar.
Jag önskar bara att jag kunde ha tagit med allihop ikväll.
Men vi alla räknar med ert stöd.
Ni började utan mig!
Men se, vår värd.
- Joris! - Hemingway.
Om nån av er undrar hur ni ska signera era checkar,
skriv med en Parker!
- Skriv som Hemingway. - Berömmelse är en hora, Dos,
men hon kan ändå göra nytta.
Jag har saknat dig, din skit.
Min bok säljer mer än din i Ryssland.
Får jag säga hur glad jag är för det?
Ja, men det skulle förstöra allt.
Gellhorn.
Martha Gellhorn, John Dos Passos,
den största författaren i Amerika som inte heter Hemingway.
John Dos Passos.
Hemingway anser att författande är en blodsport.
Lura inte dig själv, Dos.
Gellhorn är bästsäljande författare. Jag läste hennes recension.
Hon är ute efter oss båda.
- Och hon sa inte ett ord! - Ursäkta mig.
Sidney, raring, tar du ut pojkarna härifrån
- och leker tjurfäktare? - Ja.
Nu så!
Pojkarna behöver inte se allt det här.
Pojkarna borde få se världen som den är.
Inte ikväll.
- Paco Zarra. - Mycket trevligt att träffas.
Detsamma.
- Jag beundrar vad ni gör. - Tack.
Det finns två sidor av det lilla kriget i Spanien.
Ni samlar bara in pengar till en av dem.
Varför stötta kommunisterna?
- Pauline... - Mrs Hemingway,
kommunist är inte detsamma som antifascist.
Betyder antifascist att ni dödar katoliker?
Tyvärr har kyrkan allierat sig med fascisterna.
Jag är ledsen, men i det här huset är vi katoliker.
Att vara katolik här är inte som i Spanien.
Jag har hört att lojalister går in i folks hem,
och Gud nåde om de finner ett kors på väggen.
Jag är inte säker på att jag tror på allt det.
Vad tror du? Går du i kyrkan?
Faktiskt inte.
Gellhorn! Är det...
Jag är till hälften jude.
Kan man vara det?
Nej, vi är inte trångsynta, kära du.
När Ernest var i Spanien mötte han Sidney, en Brooklynfödd tjurfäktare.
Sidney är också jude, och precis som en i familjen.
Papa? Varför inte komma tillbaka till mitt land?
Om du berättade vår historia, skulle världen lyssna.
Ingen levande författare har gjort mer för att stödja spanjorerna,
men min man har en familj här och en tidsgräns för en roman.
- Och ni? - Jag tror att det spanska inbördeskriget är
generalrepetitionen inför nästa världskrig
och alla som kan åka dit borde åka.
Och hur fan ska du klara det?
Har du försökt att ta dig in i en krigszon?
Jag är påhittig.
- Ni måste komma. Jag menar det. - Nog med politik, det är sent.
Nån måste upp i morgon och skriva.
Vill ni följa med mig?
Vi behöver er.
Journalister från hela världen, som kan rapportera om vad som sker i Spanien.
Pauline har rätt, Hem. Vi kunde behöva en ny Hemingway-roman.
Dessutom behöver vi några bra män vid den inhemska fronten.
Kom till Spanien så får ni se själv.
Jag åker till Madrid i morgon bitti, och jag hoppas att ni kan komma dit.
Folk från hela världen är på väg till Spanien.
Författare, poeter, konstnärer, arbetare,
alla som passionerat tror på la causa.
Spaniens folk behöver veta att hjälpen är på väg.
Jag ska sjunga vår sång för er. Okej? Den börjar så här.
Jag trodde att allt man gjorde i krig var att fara dit som en solidarisk gest,
och bli dödad, eller om man hade tur, överleva tills kriget var slut.
En ryggsäck och 50 dollar. Min utrustning för Spanien.
Mer än så verkade onödigt.
Jag behövde papper, och övertalade en vän på Collier's
att skriva ett brev till mig där vännen kallade mig krigskorrespondent,
trots att jag aldrig hade skrivit ett ord om krig.
Fint halsband.
Han heter Sandor.
Hej, Sandor.
Vilket fint halsband du har.
En hartass.
För att få tur.
Jag ska till fronten för att kämpa mot Franco och fascisterna.
- Bra för dig. - Tack.
Och du?
Jag är författare.
Med de där benen?
Jag använder inte dem för att skriva.
Men jag kände en man som spelade xylofon med tårna.
Det är sant.
Tack.
När jag såg på ansiktena hos männen i de internationella brigaderna
kände jag att jag älskade dem oändligt.
De var civila som kom hit på egen bekostnad.
De kom till Spanien för en sak,
inte tvingade av en regering utan av passion.
Det sägs att du ska resa från dalen
Vi kommer sakna din blick och ditt leende
Det sägs att du tar med dig solen
Som har lyst upp våra vägar en tid
Så sitt här hos mig om du älskar mig
Skynda inte att säga adjö
Kom ihåg den där röda floddalen
Och pojken som har älskat dig så
Så tänk nu på dalen du lämnar
Det blir ensamt och trist utan dig
Och tänk på de hjärtan du krossar
Och den sorg som du orsakar mig
Så sitt här hos mig om du älskar mig
Skynda inte att säga adjö
Kom ihåg...
Lite mer vin, mr Hemingway?
Tack.
Känn på luften!
Spansk jord!
Vi ska möta vår bataljon i Madrid.
Får jag lifta med er?
Nej. Det är för tufft för en kvinna.
Jag kände att man måste arbeta hela dagen och hela natten,
älska så många människor som möjligt, göra allting,
och göra det mycket snabbt.
Pressmeddelande från kommissarie Koltsov.
Kom, raring.
- Pressmeddelande. - Vi gör det stående, som ett stativ.
Pressmeddelande från kommissarie Koltsov.
Du lyssnar inte.
För att besegra fascisterna måste vi besegra dem i propagandakriget.
För att besegra fascisterna måste man döda dem.
Ni har fel båda två.
Man måste vinna över bönderna, ge dem bevattning.
- Mina herrar. - Välkommen till Spanien!
Papa!
- Nu kommer vi att besegra den jävla Franco! - Hej!
Gillar du fortfarande cocido madrileño?
Ja, Lupe. Varför tror du jag kom tillbaka till Spanien?
Till dig!
En sann ära.
Jag är Mikhail Koltsov, och jag säger alltid:
"Ernest Hemingway är Amerikas Tolstoj."
Papa.
- Drick. - Mina herrar.
Det var en överraskning.
Jag trodde inte att Pauline skulle släppa iväg dig.
Titta där!
Hjälper det dig att få kvinnor, Dos?
- Papa! - Mr Hemingway!
- Papa, vad gör du med Franco? - Varför kom du?
Jag är här med regissören Joris Ivens och min gode vän John Dos Passos.
Vi ska göra en film.
Vi ska visa världen den ädla kampen de för
som försvarar den valda regeringen i Spanien.
Vad är det?
Skicka den bakåt.
Den är rysk! Den är en av våra.
Finns det en läkare här?
Är det en kvinna?
- Hon kom. - Ja. Toppen.
Titta vem som har kommit hit.
Hej, Hemingway.
Du vet hur man gör entré.
Hurså? Är du avundsjuk?
Askungen hade bara en pumpa.
Askungen behöver ett glas.
Joris. Dos. Hej, Paco.
- Jag sa ju att jag skulle komma. - Sí, tack.
Skönt att vara här.
Så glad att du är här. Välkommen till Madrid.
Här inne?
Så ja, ut med det. Du är en tuff ungrare.
Var är fronten? Den ska ju vara här.
Tolv kvarter bort.
Följ spårvagnsspåren.
Bortom universitetet. Ni kan inte missa det.
- Jag är Martha Gellhorn. - Vem?
Martha Gellhorn.
Från Collier's.
Har ni med nåt från Collier's.
Ja, det har jag.
Krigskorrespondent?
Bara till namnet.
Det behövde jag.
Du är långt från Sloppy Joe's.
Dra in klorna, kattunge.
Jag hade tänkt komma hit.
Okej, underteckna här.
- Rum 428. - 428?
Den säkra sidan av huset.
Capa!
Titta vad vi har här.
En riktig krigskorrespondent.
En till.
Det börjar bli trångt i baren.
De flesta kommer inte närmare en pistol än när de står bredvid en soldat i pissoaren.
Inte hon. Martha Gellhorn, min ungerska vän Robert Capa.
Capa. Trevligt att träffas.
Jag känner till dina fotografier.
- Ett glas till? - Nej, ett bad.
Sidney! Ett bad.
- Jag kan faktiskt vrida på kranen. - Inget varmvatten. Det måste kokas.
Jag behöver sova.
Jag bor på samma våning.
Titta bara.
Hennes ben börjar vid axlarna.
Det är ditt nu.
Hemingway!
Hemingway! Öppna!
Kom igen! Släpp...
Släpp ut mig härifrån!
Hemingway!
Hur vågar du, din jävel!
Ursäkta mig?
Varför i helvete låser du in mig här?
Om du inte märkt det, Gellhorn, du är ju den enda blondinen här,
men stan är full av desperata män
och några vet att de kommer att dö,
så döden släpper lös odjuret.
Måste jag tala om vad skitstövlarna kan göra
med en gräddvit brud som du i mörkret?
Nu räcker det. Jag fattar. Det är krig, så lita inte på nån.
Hur vet jag om jag kan lita på dig nu?
Det bästa sättet att ta reda på om du kan lita på nån
är att lita på honom.
Werner, du har rätt. Detta är den bästa vinkeln.
- Kameran här. - Ja.
Titta! Titta! De anländer! Det är Marseljäs-bataljonen från Frankrike.
Vi kan se Papineau från Kanada.
Abraham Lincoln-brigaden.
- Werner, du får med det, eller hur? - Ja.
Okej, vi går ner.
Kommer du?
Ja.
Vi ses, mina damer.
Brooklyn! Brooklyn!
Gellhorn! Kom!
Vänta! Vänta på mig!
Papa, vänta! Papa!
Där!
Titta, de visar din film.
Det är inte min film.
- Gillade du den inte? - Såg den inte. De förstörde den.
Jag håller med. Helen Hayes passade inte som Catherine Barkley.
- Jaså? - Nej!
Alla kan vara kritiska.
Titta, Werner. Titta. Alla människorna.
- Dos! Kom hit! - Ja.
- Joris, kom igen. - Säg "omelett".
Det är så bra att vi gör detta, Hem. Det kommer att bli en fantastisk film.
Herregud. Bevattning.
Vad är det för fel med bevattning?
Inget, om man vill se på killar som gräver diken.
Gör vi vårt jobb rätt får vi folk att vilja se det.
Sluta. Det finns ett jävla krig att filma.
Detta är anledningen till det jävla kriget.
För ett år sen sköts de här människorna för att de klev på marken här.
Det gjorde dig stolt att se glädjen och beslutsamheten hos det spanska folket.
Du såg, och visste att vår sak var berättigad
och att vi inte kunde förlora.
För att styra landet
skulle Franco behöva döda 20 miljoner av dessa tappra själar.
Det smakar som friheten.
Dos, det kan vara den sämsta repliken du har hittat på,
och det säger nåt.
Kanske det, men det är sant.
Nu kan människorna bevattna sin jord och odla mat till dem som försvarar Madrid.
Du är en idealist.
Vem vill bevattna när fascister har stöveln på ens nacke?
Hur är det med våra filmare idag?
Paco!
Ja, han är här!
- Det är Paco! - Vänta! Det är farbror Paco!
Paco! Paco!
Det kan bli den bästa tagningen i filmen!
De strider fem kilometer härifrån. Kom!
Det är där vi borde vara! Kom igen!
Vad väntar du på, ryss? Följ med!
Smutsa ner dina kläder!
- Dos! Kommer du? - Jag vet hur strider ser ut.
Jag stannar här.
Nej! Werner, tillbaka!
Ducka, ducka.
Upp! Paco!
Låt oss gå närmare.
Vad är det?
Vad? Vad är det?
Röda hundar, era ledare har skickat er hit för att dö!
General Franco är villig att offra sitt blod för er.
Försöker du få oss dödade?
Ser de en reflex har de ett säkert mål.
Kapitulera nu!
- Ta det, tills ni har Paco! - Kapitulera nu!
Fascistjävlar!
Du läxade upp dem.
Madrid är skyddad.
Ja, den är skyddad,
för idag.
Är du okej?
Vattenkrasse.
Jag brukade få hemska matsmältningsbesvär.
Med det här kan jag äta ett lastbilsdäck insvept i chili
och sova som ett barn.
Sandlök.
Lokalbefolkningen säger: "Ät två lökar per dag
"och du blir 100 år."
Vad säger lokalbefolkningen om andedräkten?
De säger
att det är nåt man måste få smak för.
Paco!
Paco, min vän!
Kom! Vi måste prata. Snälla.
Det är okej. Lämna honom där. Vi pratar i två minuter.
Bara två minuter. Vi pratar. Prata.
- Kliv in. - I bilen? Varför?
Okej, kör.
Hur lärde du dig att ha kul i helvetet?
Familjesemestrar.
Hon säger att hon har din kappa.
Min... Nej, nej. Säg att hon har... Det är inte min kappa.
Hon säger att det är din kappa, och därför ger hon dig den.
Nej, säg att... Nej, tack... Nej...
- Den är fin, men jag kan inte ta emot... - Då måste du betala lite.
Betala henne? Jag har inte råd med den!
Jag har inte råd! Nej, tack.
Hon frågar bara om du gillar din kappa.
- Ja, den är fin. Men inte för mig... - För guds skull! Fattar du inte?
Se. Så där. Nu...
Nu är den din kappa, som hon sa från börja.
Man kan göra många fynd i krigstider
om man inte har nåt emot att bära dödas kläder.
Kan vi gå och fira nu?
Den här gitarren DÖDAR FASCISTER
Ungrare, var är Sandor?
Sandor är borta.
- Han kommer tillbaka. - Det gör han inte.
Du vet aldrig när han dyker upp.
Låt servitörerna säga nada. Du är nada.
Nada ska din nada vara. Du blir nada som i nada.
Ge oss denna nada, vårt dagliga nada, nada, nada...
Dos! Tråkar vi ut dig?
Paco borde vara här nu.
Drick upp, för guds skull, mannen är oövervinnerlig.
Han vill nog söka lite lindring hos en av våra hors de combat här.
Slappna av.
Även en omslagspojke från Time
behöver dricka med kräk ibland.
Sluta, Hem.
Där går en sann glädjedödare.
Talar du engelska?
Har du sett Paco Zarra?
Har du sett honom idag efter...
Sidney.
Gå och fånga henne.
Den här är till dig, Papa!
Du var väl vid bevattningsprojektet idag?
Ja, sir, det var jag.
Såg du Paco? Han borde vara här nu.
Jag vet inte.
Har du sett honom nyligen?
- Inte? - Nej, tyvärr.
Det är precis utanför hotellet.
Titta, även när bomberna faller
vill mamman att hon ska ha på sig sin finkappa.
Ja.
Men den är felknäppt. Titta.
De hann inte.
Ja, ja, ja.
Du fångar det mänskliga temat. Behovet av att göra nåt, att...
Att utöva kontroll även när världen är utom kontroll.
Ja. Du förstår.
Jag vill göra det du gör.
Verkligen. Jag vill göra det. Skriva så som du fotograferar.
Så mycket pågår i det här kriget, så mycket.
Ändå, när jag sätter mig och börjar skriva, ingenting.
Inget. Jag kan...
- Vad är din hemlighet? Berätta. - Det finns ingen hemlighet.
Bilderna finns där, man tar dem bara.
Om dina bilder inte är tillräckligt bra
är du inte nära nog.
Men du har talang.
Det räcker inte att ha talang.
Man måste vara ungrare också.
Ni ska veta att jag är general Petrov.
En stor beundrare av er, som har en figur som en gudinna,
och det skulle vara en ära
om ni...
...dansade med mig. Nej, kom.
- Kom. - Dansa? Nej, nej.
Ni är en gudinna.
Dansa.
Nej, nej. Kom, kom. Nu.
- Jag? - Nej, kom. Kom och dansa.
- Hördu. - Kom, kom.
Backa, general Caviar, vad fan tror du att du sysslar med?
Vad jag gör? Jag förför en vacker kvinna.
Sluta, jag är inte din egendom.
Ska vi två gå ut, mi general?
Vi ska duellera.
Jag trodde att ryssar var modiga.
Vad sägs om lite rysk roulett?
Ja?
Sidney, en pistol!
- Sluta nu. - Sidney!
Detta är vansinne, vad gör du?
- Redo? - Vänta!
Vänta, vänta.
Gå tillbaka till skrivmaskinen, journalist.
Snälla, vänta. Eftersom ni båda kommer att dö,
eller en av er, hur som helst blir det beklagligt,
men en sak måste göras först.
Rysslands ära står på spel.
Ryssland kan dra åt helvete.
Vodka! Vodka.
Vodka. Vodka.
Gjord för Peter den store.
Vodka. Vodka. Vodka. Vodka.
En sista sup innan ni dör.
Ett sista. Bara ett. Med kaviar.
På riktigt bröd.
Med musik.
Tagga ner, Papa.
Kom, vi har en film att göra.
Ta det lugnt.
Idag har vi nog alla lärt oss nåt, för varje dag får vi bildning.
Det man får veta om krig är inte så enkelt.
Sa du: "Ryssland kan dra åt helvete"?
Och om jag gjorde det?
Amerika kan dra åt helvete!
Mitt land är här.
Var är ditt?
Han har rätt, Amerika borde vara här. Hela världen borde vara här.
Fascisterna trampar på Spanien, och ni två jämför testiklar.
Det är löjligt.
Nej.
Vi lagade till geten.
Nej, inte Sandor!
Nej!
Ät!
Hur kunde ungraren göra detta?
Ibland är offer en konst.
Snart svängde katastrofen som en kompassnål, planlöst, över hela staden.
Förbi gatans barrikader var det enda ljudet man hörde
en kulspruta som hamrade på i universitetsstaden,
och en fågel.
Det var ett galet krig. Vi kunde ta en spårvagn till fronten.
Filma detta. Filma det där. Får du det? Får vi det?
Ja. Jag tappade bort...
Fronten var bara några kvarter bort, det var mycket kallt
och vinggranaternas dunsar hördes överallt,
men vi hade en film att göra.
Sätt kameran här.
Ducka!
Det är förlupna kulor överallt.
Titta där.
En sån elegans under press.
- Hallå! - Ner!
Ner!
Jag bjöd in honom på en drink efter jobbet.
Francisco!
Du lärde dem en läxa.
Du kastade granater på deras fasciströvar.
Bra. De förtjänar det.
Fascismen är en lögn berättad av översittare.
Ena dagen är Felipe här en mästare i jai alai,
nästa kastar han granater istället för pelotas.
Hör på Hemingway.
Man kunde tro att hans sida vinner kriget.
Det sker illdåd på båda sidor.
Det viktiga är att rapportera med objektivitet.
Objektivitet?
Fan ta all er objektivitetssmörja.
Vad flög i henne?
Hemingway, utan tvekan.
Är det där en katt?
Det är ingen katt.
Det är ingen katt. Det är ingen katt!
Gellhorn!
Mamma. Mamma.
Mamma.
Kom.
Följ med mig.
Mamma!
Mamma.
Det är bra.
Är du helt dum i huvudet?
Du får inte rusa ut mitt under en granatskjutning.
Små pojkar ska inte behöva se sina mödrar blöda till döds.
Sarita.
- Nej. - Se till pojken. Ge honom lite vatten.
- Jag är blodig. Jag kan inte... - Tvätta dig då.
Gellhorn.
Tvätta händerna.
Det kommer fler!
Den modigaste kvinna jag någonsin sett.
Spionerar du, Gellhorn?
Nej.
Du ska föreställa en krigskorrespondent. Var är din korrespondens då?
Vad är du, bara en jävla krigsturist?
Jag...
Jag kan inte skriva. Jag kan inte...
Jag försöker, men kommer inte på nåt.
Jag...
Jag känner att jag inte vet nog.
Jag vet inte nog om kriget och...
Om militären och om... Jag bara...
Jag har inte...
Det enda som verkligen intresserar mig är människor och deras liv,
deras vardag, det är...
Och jag...
Vem kommer att vara intresserad av det?
Att skriva är ingen konst, Gellhorn.
Man sätter sig bara vid skrivmaskinen och blöder.
Gör vad du gjorde i Appalacherna,
skriv om vanliga människor, och krig
och Madrid.
Nej, jag...
- Det är bara det att... - Ge dig in i det, Gellhorn.
Se vad du går för.
Börja slå några slag för vad du tror på.
Jävla krigskorrespondent.
Vadå?
Medan bomberna faller, vet du vad människorna på torget tänker:
"Jag måste hem."
Av nån orsak tror man inte att man kan bli dödad
när man är i hemmets trygga vrå.
Gellhorn!
Gellhorn. Kom, vi måste ut härifrån.
Herregud.
Du har världens sexigaste ben.
Är detta vad du vill ha?
Det är vad jag behöver.
Hur fick du det här?
Jag föll från en stege.
Ett takfönster föll ned på mig.
Verkligen?
Och ditt ben?
Italien. Granatkastare.
En österrikisk granatkastare.
Tre italienare som var med mig fick sina ben bortsprängda.
Gud, det måste ha varit hemskt.
Nej, jag hade tur, knäet sitter kvar.
De hade en skål vid min säng för all metall som de tog ut.
227 bitar.
De gav mig Croce al Merito di Guerra med tre hedersomnämnanden.
Och han är en hjälte också.
Jag hatar hjälteorden.
Och "helig", "ärofull", "offra".
Jag har aldrig sett nåt som har varit heligt.
Jäkla fotsvamp.
Va?
Tjurfäktare besväras av det.
Den stora matadoren Don Junero gav mig ett fantastiskt pulver.
Jag tror att det var Don Junero.
Du tror?
Det viktiga för en författare är att berätta en bra historia.
- Är det med ärren sant? - Naturligtvis är det sant.
Låt mig berätta nåt annat om författare.
De bästa är lögnare.
Det är svårt att säga exakt när man blir förälskad i nån.
Men jag visste exakt när det skedde med honom.
Och jag visste varför.
I det ögonblicket var det hans ord. De jag aldrig skulle få höra.
Det där privata som han yttrade.
Hemingway!
Har du sett Hemingway?
Hotellet förvandlades till en stor sjukhussal för de sårade.
Alla de gamla möblerna var kvar, men det stank av eter.
Och det var fullt av bandagerade män där.
Capa!
Har du sett Hemingway?
Jag känner igen den rösten.
- Brooklyn. - Gellhorn.
Jag har tänkt på dig, hur mår du?
Hur mår du?
Jag... Jag mår bra.
- Och du? Hur mår du? - Jättebra, nu när du är här.
Men ungraren.
Var är han?
Fråga nåt annat.
Jag hämtar nåt att dricka till dig.
Nej, vänta, vänta. Vänta.
Jag vill att du ska ha den här.
Den kommer att ge dig tur.
Jag hämtar nåt att dricka.
Här.
Där är Papa.
Jag tar hand om honom.
Om Madrid skulle falla...
Madrid kommer aldrig att falla.
Om nu Madrid skulle falla
bör det inte finnas några bevis på vidden av den ryska inblandningen här.
Kan vi inte filma detta?
Låt mig vara rakt på sak.
Zarras bror
är en överste hos Franco.
Det är ett inbördeskrig. Broder bekämpar broder.
I detta fall tror inte Moskva att en bror kämpar mot en bror.
Tror de att Paco är en spion?
Jag såg honom döda ett halvdussin fascister på en eftermiddag.
Finns det bättre sätt att få antifascister att lita på en?
Och du tror på det?
Det spelar tyvärr ingen roll vad jag tror.
Moskva är inte bekväm med en ledare vars bror sitter vid Francos sida.
Nåt kan hända.
Vad för något?
Nåt man inte kan göra nåt åt. Men jag lovar, han får en rättvis rättegång.
En rättvis rättegång?
- En man känner sina vänner. - I Spanien
kan det vara mycket bra att känna ryssar. Vi kontrollerar åtkomsten till alla brigaderna.
Och?
Vår kamrat, Dos Passos...
...gör det svårt för Moskva att fortsätta garantera detta.
Skitsnack.
Dos är kanske inget geni, men ingen är mer antifascistisk.
Ingen tvivlar på hans ideal, men jag talar om hans beteende.
Förneka inte att Dos Passos är så att säga kär i Paco Zarra.
Han hör ett rykte om honom, och plötsligt är han överallt, talar med folk...
Rykten är krigens bränsle.
Låt mig vara ännu mer direkt.
Om det visar sig att Paco Zarra är en spion och om det visar sig att Dos Passos,
mannen som gör den här filmen med dig, är involverad med en spion,
då är det inget jag kan göra.
Vad fan är det du föreslår?
Jag föreslår att du säger till Dos Passos
att män inte ska vara så känslosamma.
Säg att han ska bete sig mer som en man Hemingway skulle skriva om.
Hem, sa han nåt om Paco?
Hem?
Två år senare greps Koltsov i en utrensning i Moskva och dömdes till döden.
Han trodde verkligen på Stalin.
Ibland undrar jag vad han tänkte när Stalins skurkar släpade iväg honom
för att sätta en kula i hans huvud.
Mr Hemingway, så stor och stark ni är!
Det ni skriver är en bluff! Det är pompöst!
Är det pompöst! Er röst är pompös!
Jäkla fikus!
Försök inte tala om hur man skildrar nåt! Vad vet ni om ett verkligt krig?
Lustigt att behöva bevisa sin manlighet, undrar varför?
Hemingway har rätt, er röst är överdriven, en katastrof!
Överskattade, rövkyssande narcissister!
Fan ta den skrythalsen! Jag gör berättarrösten.
Jag gillar den idén, Hemingway. Vi testar.
Ja, den jäveln dricker lite för mycket också.
- Hej, Orson. - Jag slutar, John.
Va? Vadå slutar?
Den spanska jorden är hård och torr,
och ansiktena på dem som brukar jorden är hårda och torra av solen.
Den värdelösa marken skulle ge mycket med lite vatten.
I 50 år har vi velat bevattna...
Det funkar! Det funkar. Det här är mycket bättre.
Joris, vad fan händer? Jag mötte Welles, han ska sluta!
Sluta? Jag sparkade honom.
Du gjorde vad? Sparkade... Han kan inte...
Du vet ingenting om att göra berättarrösten till en film!
Jävla skådespelare.
Stäng av projektorn, stopp, stopp. Tänd ljuset.
När Orson Welles berättade var det för teatraliskt.
Men med Hemingway hör vi en naturlig röst, en riktig röst.
En man som har varit i Spanien, och vill berätta om det för världen.
Tro mig. Det här fungerar.
Okej.
Gellhorn, inkommande bomber.
Är alla andra redo? Musik.
Projektorn.
Hemingway, är du redo? Och börja!
Förut kom döden när man var gammal eller sjuk,
nu kommer den till alla i byn,
högt upp på himlen och silverglänsande.
Den kommer till alla som inte har nånstans att fly eller gömma sig.
Tre Junker-flygplan gjorde detta.
Den värdelösa marken skulle ge mycket med lite vatten.
I 50 år har vi velat bevattna, men de har hållit oss tillbaka.
Nu kan människorna bevattna sin jord och odla mat till dem som försvarar Madrid.
Det var min replik. Är den Hems nu?
Vänta, Joris.
Joris, var är tagningen av Paco på hästryggen?
Du sa att det var den bästa tagningen.
Här är det! Paco!
Vänta lite, vad är det här?
Har du tagit bort honom ur filmen, helt och hållet?
Han försvinner i Spanien och nu ska du se till att han försvinner för evigt?
För guds skull, Dos, lugna ner dig.
Man måste klippa för att filmen ska flyta på bättre.
Det är filmskapande, Dos. Det finns estetiska beslut.
Welles berättarröst passade inte,
nu säger han att Paco måste klippas bort.
Paco är...
Det är för balansen, för filmens bästa.
För filmens bästa, eller för Rysslands bästa?
Förolämpa mig inte. Jag riskerade mitt liv för att filma det kriget.
Och Paco riskerade sitt liv medan han krigade.
För guds skull, Hem, gör inte så mot en vän.
Varför är det så att när jag nämner Paco...
Vad är det du inte berättar för mig?
Nåt jag inte tror att du klarar av att höra.
Eller nåt som du inte klarar av att säga.
Det är okej, Dos.
Ingen har sagt att en fegis inte kan vara en stor författare.
Du borde gå iväg och skriva nu.
Vi kunde behöva en ny bok av Dos Passos.
Efter Spanien förändrades Dos Passos.
Han ångrade aldrig sin ståndpunkt mot Franco,
men på grund av vad som hände med Paco flyttade hans politik långt åt höger.
Mina damer och herrar, ikväll kan den amerikanska författarkongressen,
som sponsras av League of American Writers,
stolt presentera den första filmen om Spaniens slagfält.
Regisserad av Joris Ivens
och skriven av Ernest Hemingway i samarbete med John Dos Passos.
Hos oss ikväll har vi även Archibald MacLeish, Donald Ogden Stuart...
Det är folk...
- Håll käften. Håll käften! - Vad gör du?
Herregud, bort från mig.
- Fan. - Fan ta dig!
- Det här är ditt fel. - Mitt fel?
Jag har inte tryckt upp dig mot en vägg
och kört din hand ner i mina trosor.
Fitta.
Ska du försvaga mig nu, inför hela världen?
Åh, jag fattar.
Nu fattar jag.
Hemingway har scenskräck.
Är det så?
Okej.
Detta känns som hästtagel.
Och du, i den här jävla pälsen.
Papa.
Det är dags.
Det kommer att gå bra.
Nu, mina damer och herrar,
precis hemkommen från den spanska fronten,
min vän, min hjälte, Ernest Hemingway.
Papa, kom igen!
Mina damer och herrar,
jag är en författare.
Så det sista man ska be en författare om är att prata.
Ursäkta mig.
Fascister kan förstöra städer,
men jorden kommer att överleva alla tyranniska system.
För dem som har dött en hedersam död,
och inga har dött mer hedersamt än de som dog i Spanien,
de har redan blivit odödliga.
Filmen ni ska få se handlar om sådana män.
Mina damer och herrar,
The Spanish Earth.
En minut bara damer och herrar, en minut.
Jag ser att vi har en mycket speciell gäst här,
en kvinna som har delat våra upplevelser i Spanien.
En skribent för Collier's magazine,
ge ett varmt välkomnande till Martha Gellhorn.
Mina damer och herrar,
folk pratar om det ärofyllda med krig,
om regeringar som fälls, det majestätiska hos ledare,
men gå in i de härjade städerna och håll ett svältande, halvt bränt barn i handen,
så kommer du ändra åsikt.
Mitt jobb,
vårt jobb,
är att ge en röst till de röstlösa, att vittna för de oskyldiga
och att exponera lögnerna som maskerar ondskan med tjusig retorik.
- Här, Papa. - En till?
- Här, precis här, sir. - Mr Hemingway!
Tack sir.
- Papa! Papa! - Fick några bra bilder. Ja, sir.
- Vänta här Papa. - En till innan du går.
- Mr Hemingway? Mr Hemingway? - Tack. Väldigt snällt. Tack.
Bra jobbat. Tack så mycket.
Tack så mycket killar. Det där var bra.
Vi ses igen där ute killar. Tack igen.
Tack sir. Tack för att du kom.
- Absolut. - Tack för ditt stöd.
Låt mig ge dig en av dessa broschyrer.
En till dig, sir, som förklarar allt om situationen i Spanien.
Spanien fick inspirationen att flöda, Max.
Arbetet är bra. Jag har en bra rubrik.
Det är precis vad redaktörer vill höra.
Klockan klämtar för dig.
John Donne.
"Varje människas död förminskar mig, ty jag är innesluten i mänskligheten,
"sök därför aldrig att få veta vem klockan ringer för,
"Den ringer för dig."
Det kommer bli hans bästa roman.
Tro mig, jag har redigerat alla.
Varje gång jag tror att han inte kan bli bättre så blir han det.
Det är kännetecknet för en bra författare.
Precis. Jag vet.
Du borde veta.
Jag kan säga detsamma om dina artiklar i Collier's.
Tro mig, Scribner's är intresserade om du någon gång vill skriva en bok.
Jaså?
Du kan inte stjäla henne, Perkins. Jag har låst fast henne på Collier's.
Historierna är så bra så vi vill ha fler.
Jag var faktiskt inte alls säker på att tjejer hade det som krävs
för att vara krigsreportrar.
Kvinnor bombas på samma sätt som män.
Nåja, jag vill bli packad med en gång.
Joris, Joris. Fantastisk film. Berättandet är överdrivet dock.
Gör...
Där är han.
- Kritiker! - Låt mig ge dig en...
Kom hit.
Ursäkta mig en minut.
- Kritiker! - Lugn, Hem.
Lugn? Ingen ska kritisera ditt arbete.
Jag behöver en drink till.
Hej Hemingway.
Hej Eastman. Jag var precis...
Max.
Jag berättade precis för min vän vad du sa om min bok. Kommer du ihåg?
Jag tror inte jag gör det.
"Hans talang har överskuggats av hans avtagande manlighet."
Sen sa du,
"Kom fram bakom det där falska brösthåret, Ernest.
"Vi känner dig."
Du har memorerat det.
Åh, kom igen, Papa, är du inte arg?
Nej. Jag vill bara diskutera det med dig.
- Titta? - Herregud.
Ser du det?
Så ser en man ut.
Store tid, du menar allvar.
Få se vad du har på bröstet, din jävla ynkrygg!
Nej, nej. Hem! Hem!
Din jävel!
Nu räcker det. Flytta på dig. Kom igen.
Jag har ett hårigare bröst än du kompis.
Hårigare!
Hemingway! Hemingway! Här borta!
Papa! Här, Papa!
Obegåvade jävel!
Ernest Hemingway och Martha Gellhorn på visningen av "The Spanish Earth"
Vet du inte att äktenskapsbrott är en synd?
Detta är ett katolskt hem!
Du kommer aldrig få skilja dig?
Jag tänker inte låta dig förstöras av nån,
nån Gellhorn.
Du sa att du älskade mig så mycket,
att kärlek var allt som betydde något.
Din kärlek är bara nåt som är uppsatt på väggen.
Din kärlek är... Är inte... Smutsiga små sextrick du lärde mig
som du antagligen lärt dig från nån av dina andra kvinnor!
Har inte jag funnits där för dig under dina utbrott,
och din svartsjuka
och din snålhet?
Jag har berättat för alla att du var ett geni. Jag gav dig allt detta.
Åh, manliga Hemingway. Allt detta!
Allt detta!
För att bevisa att du inte är mammas pojke.
Jämför din snopp med F. Scott Fitzgerald,
berättar för alla att din är större?
- Jag vet sanningen! - Pauline!
Vad gör du?
Ta ut dem härifrån.
- Ta ut dem härifrån! - Som du vill Pauline.
- Vad är fel med mamma? - Kom pojkar. Vi går.
- Vad är det? - Gå till ert rum.
Betyder våra pojkar ingenting för dig?
Tror du jag låter dig lämna mig såsom du lämnade Hadley?
Den här gången ska du förbli gift.
Tror du att den där Gellhorn bryr sig om dig?
Hon utnyttjar dig!
Hon kommer inte bli din musa. Hon kommer lämna dig som en bruten man.
Vad vill du?
Vem vill ha en Papa Doble?
- Papa vadå? - Papa Doble.
Två och en halv fyror Bacardi White Label-rom,
saften från två lime, en halv grapefrukt och sex droppar Maraschino.
Du blandar ihop alltihop med krossad is i en mixer,
och sen är du redo att dansa rumba.
Jag uppfann den jäkla drinken och jag har rekordet i att dricka dem.
Sjutton.
- Du är på grabben. - Räkna med mig.
- Okej. - 20 dollar till vinnaren.
- Spanien. - Spanien!
- Fascismens död. - Ja!
Gellhorn är ett fullblod som börjar starkt men veknar på slutet.
Vi får se hur det blir med det.
Nitton.
Jag svär vid Gud att du är mer man än de flesta män jag mött.
Säg bara att jag vann.
- Du vann inte. - Nej säg det. Säg det. Jag vann.
Vi tar en paus. Vi säger att det är oavgjort.
Oavgjort, i helvete heller. Jag vann!
Jag har mindre kropp än du så...
- Tekniskt sett är jag mer alkohol än du är. - Okej så nu,
- är det algebra med i bilden. - Säg att jag vann.
Varför kan du inte säga att jag vann?
- Säg att jag vann. - Jag gissar att du är dålig vinnare.
- Hur mycket slår du vad om? - Hur mycket har du?
Det kallas Finca Vigía.
Man kan få det för nästan ingenting.
Vi kan skriva här tillsammans.
Vad tycker du? Är det inte perfekt?
Vi kommer få ge gästerna machetes.
Vem behöver gäster?
Vad tycker du?
Så kan vi stanna?
Jag kan fortfarande inte tro det.
Du vet inte vad du kämpar för förrän du förlorar.
Efter Spanien kände jag en sådan hopplöshet över mänskligheten.
Jag tänkte: "Vi är dömda för all framtid".
Spanien. Spanien krossade verkligen mitt hjärta.
Ingen lyssnade.
Ingen.
Och fascisterna vann.
Fascisterna vann.
Lyssna på mig, Gellhorn.
En människa kan krossas men inte besegras.
Om han fortfarande står upp, kan han slåss.
Jag skriver för att visa världen vad vi slåss för i Spanien.
En människa kan krossas men inte besegras.
Om han fortfarande står upp, kan han slåss.
Vad är klockan?
Den var 12 för en timme sedan.
Skrivit sen 06.00.
Kom igen Gellhorn.
Kliv upp och jobba.
Gå härifrån.
Finca Vigía San Francisco de Paula, KUBA
Vad försöker du göra, skrämma mig?
De sista fem minuterna har jag tittat på dig.
Jag har sett dig skriva sidor som du låtit glida ner i papperskorgen.
Aldrig skrynklat ihop sidor. Alltid låtit dem glida ner i korgen.
Varje författare som river ut sitt material och skrynklar ihop det
kommer bli galen inom ett år. Garanterat.
Gud, vi har druckit upp två flaskor whiskey,
vin, absint och ändå kan du ta dig upp på morgonen
i gryningen och skriva.
Skrivande är som en mässa. Gud blir arg om du inte dyker upp.
Kom igen. Du skriver inte på söndagar.
Nä, men på söndagar är den riktiga mässan.
Jag förstår fortfarande inte dig och katolicismen.
Det hände precis efter jag gifte mig med Pauline.
Ögonblicket jag sa: "Ja", blev jag impotent.
Nada. Señor Linguine.
Hon fick mig att gå till kyrkan. Det fungerade.
Jag hade min alldeles egen återuppståndelse.
Helvete, jag hade kunnat tungkyssa Johannes Döparen för ett stånd.
Åh, där har vi en bild jag ska vårda ömt.
Efter det tänkte jag att det var lika bra att fortsätta vara katolik.
Varför dra olycka över saker? Du, tjuvtitta inte.
Kom igen, muser tjuvtittar alltid.
Vad gjorde du...
"Idag har vi nog alla lärt oss nåt, för varje dag får vi bildning.
"Det man får veta om krig är inte så enkelt."
Det var det Koltsov sa.
Du...
Så, den här Karkov,
han är baserad på Koltsov.
Vem vet? Skulle kunna vara.
Du glömmer ingenting, gör du?
Gör du?
Jag glömde en sak.
Nej.
Tillägnad Martha Gellhorn
Tillägnar du den till mig?
Gellhorn, du har inspirerat mig som fan.
Vänta, nej, nej, vänta. Jag måste prata med dig om en sak.
- Inte nu. Färdig vid lunch... - Jag måste!
...full vid 15.00. - Jag måste prata med dig.
- Vänta! - Det är min filosofi.
Åh, Gud.
Gud!
Åh, Gud.
Livet ska inte vara så här perfekt. Det ska verkligen inte det.
Det ska det absolut.
Ett perfekt ögonblick.
Men det är helt lugnt därute.
- Vad är helt lugnt därute? - Världen.
Collier's vill att jag åker till Finland.
Marty.
När du hittar en bra plats i den här världen, så lämnar du den inte.
Jag vet.
Men Stalin drar sig mot väst nu, Ryssarna bombar civila.
Låtsas inte att du bryr dig om finnarna.
Du vill bara ha ett krig för dig själv.
Du var den som lärde mig.
Vissa krig är nödvändiga, och det är nödvändigt att vittna.
För i helvete. Jag skriver en roman här. Är du inte glad?
Jag avgudar dig. Jag...
Jag fullkomligt avgudar dig.
Men oskyldiga människor sprängs.
Nån måste åka. Nån måste skriva om det.
Du menar att nån måste lämna.
Jag vill åka.
Det vill jag.
Jag måste åka. Det finns saker som...
Det finns saker jag måste ta reda på.
Perkins vill att du skriver en roman för Scribner's.
Jag vill inte skriva en roman.
Marty, stanna här hos mig.
Lycka hos smarta personer är den ovanligaste sak jag vet.
Marty.
Papa vill inte att du åker.
Säg inte "Papa" till mig.
Vill du följa med mig?
Följ med mig.
Krig i Arktis är en väldigt märklig sak.
Finnarna skämtar om att de inte tror på rysk propaganda,
men de tror på ryska bomber.
Försiktigt!
Jag såg en nioårig pojke som stod utanför sitt hem och tittade på bomberna.
Han tittade upp mot himlen med ett envist och allvarligt ansikte.
Han höll i sig hårt för att inte golvas av ljudet.
Därefter sa han: "Sakta men säkert blir jag mer och mer arg".
Jag satsar mina pengar på 3 miljoner finnar mot 180 miljoner ryssar.
De slåss trots allt för sina liv och sina hem.
Min käraste Marty, en sak ska du veta,
kärlek är oändligt mycket mer hållbart än hat.
I går natt ylande jag mot månen, och ett stackars eländigt djur svarade från mörkret.
Kanske har han en Marty också.
Så vi ylade tillsammans.
Djuret och mannen som kärleken har förvandlat till ett djur.
Din bok är vad som kommer finnas kvar efter oss
och göra det där kriget förståeligt.
Kärlek, du förgiftar min skrivmaskin.
Hur kan jag skriva när varje tangent skriker?
Sen du åkte har jag haft baksmällor som de kan döpa krigsfartyg efter.
I dag minns jag hettan från din hud.
Jag kan inte vänta till jag åker till Kuba och vältrar mig i solen, lugnet och framför allt,
kommer jag var glad över att vara hemma hos dig,
där jag hör hemma.
Käraste, jag har lärt mig av dig att inte ha fåfängan
att tro att flygen letade efter mig och att alla kulor hade mitt namn skrivet på sig.
Jag är trött och jag önskar att jag var hos dig.
Jag är så otroligt, dödligt ensam.
Vi måste lova och svära högt
till de kärleksfulla gudarna där uppe att vi aldrig kommer...
Och låt oss aldrig...
Lämna varandra igen.
Aldrig lämna varandra igen.
Du är hemma.
Åh, den sjuka tystnaden.
Jag undrar varför.
Va? Du åker bort i två månader och sen valsar du in här igen och klagar?
Kom igen.
Jag har nåt som kommer göra dig glad.
Du ser hemsk ut.
Jag mår bra. Nu.
Jag har precis varit två månader på Arktis och saknat dig som fan,
och så kommer jag hem till en smutsig Tijuana-bordell.
De ser inte ut så här.
Ja, du borde ju veta.
- Hur skriver du de där breven? - Det är attesterat.
Åh, Gud... Du har skiljt dig.
Det var tvunget att göras, jag gjorde det.
Och Pauline då?
Det var hemskt.
Jag gjorde det för oss.
- Oss? Men jag bad inte... - Så att vi kan gifta oss.
Jag har en fasa för äktenskap. Du vet det.
Jag syndar hellre aktningsvärt.
Jag gör dig hellre till en äkta maka.
Så vad säger du om det?
HEMINGWAY GIFTER SIG MED TIDNINGSSKRIBENT
För den som bröllopsklockan ringer för
HEMINGWAYS SMEKMÅNAD I NEW YORK
- Mr Cooper, här borta! - Mrs Hemingway!
- Hemingway! - Mrs Hemingway!
Bravo, Hemingway!
Miss Dietrich! Miss Dietrich!
Jag har aldrig varit lyckligare.
Förra gången du sa det, hamnade du i Finland.
Vad är det nu?
Vad?
Chiang Kai Shek.
Kina!
Collier's har gett mig ett erbjudande.
Åh Gud. Nu åker hon igen.
Mitt uppdrag är att visa vad Japan verkligen gör mot oskyldiga i Kina.
Och en intervju med världens mest inflytelserika par.
- Ja, det är vi, inte sant? - Kom igen, var seriös.
Jag vara seriös?
Älskar du din fru, Jackson?
Ibland.
Mannen är en Platon.
Så vad säger du?
Vad har du emot Kina?
Vet du hur smutsigt Kina är?
Lägg av.
Du gillar smuts.
Jag hade en farbror där. En läkarmissionär.
Han var tvungen att ta ut sin egen blindtarm på hästryggen.
Glöm din farbrors blindtarm. Ingen annan rapporterar om detta.
Det här kan vara vårt krig.
Åh, hjälp. Hur många krig behöver du?
Tänk inte på det som ett krig. Se det som en betald smekmånad.
Vår smekmånad. Kom igen.
- Vill du inte ha en smekmånad? - Detta är vår smekmånad.
En riktig smekmånad. Riktig.
- Kom igen Hemingway, snälla? - Marty!
Säg ja. Snälla.
Men herregud, Gellhorn.
- En man kan inte låta frun åka själv till Kina. - Nej det kan han inte.
Speciellt inte om hon är blond.
Det stämmer. Det skulle vara väldigt farligt.
Vem vet vad som kan hända.
Tack.
Jag hade varit i finska städer under bombanfall,
och Madrid drabbades nästan dagligen av artillerield,
men Kina var i en klass för sig.
När japanerna förstörde, reparerade det kinesiska folket.
Uthållighet var det hemliga kinesiska vapnet.
Japanerna borde förstått det,
och alla andra borde lägga det på minnet.
Hon har, vad ska man säga, bundna fötter.
Hennes fötter var bundna och hon kan inte gå.
Japanerna bombar allt.
Vad är det?
- Nej... - Du måste vara försiktig.
Nej, jag hör...
Gå inte längre. Det finns inget vi kan göra för honom.
Det här är förbjudet område.
Är du säker på att du vill gå in här?
Ja, ja. Det är jag mr Ma.
Var försiktig, frun.
Nej.
Nej, nej, du får inte använda vattnet.
Det är väldigt dåligt. Väldigt...
Kom igen, vi firar.
Klockan klämtar för dig säljer som glass i helvetet.
Clement sa att det är den bästa bok som skrivits detta årtionde.
Kanske under hela jävla århundradet, va?
Berätta den om Garbos byxor igen.
- Det är en Marty. - Den är väldigt dålig.
Hon tvättade händerna i vattnet.
Hon vadå?
Du måste vilja lida.
Jag måste. Jag är kär i dig.
Vi måste skynda oss. Jag fixade en, vad heter det, åt dig,
en intervju med överbefälhavare Chiang Kai Shek.
Fru Chiang, du ser ännu bättre ut än du gör på omslaget av Time.
Tack. Du vet hur tråkigt det kan vara att posera för tidningsomslag.
Överbefälhavaren hälsar till dig att kommunism är en hjärtsjukdom.
Japanerna är en hudsjukdom.
Vackert sagt, överbefälhavaren.
Ja, kommunisterna hindrar vår armé mot den japanska fienden.
Ni måste berätta för din vän, Roosevelt.
Det kommer vi göra. Det kan du lita på.
Säg också att han inte ska oroa sig för Mao eller Zhou Enlai.
De är kommunistledarna.
Så kallade ledare, så klart.
Ingen kan ersätta överbefälhavaren i hans folks hjärtan.
Får jag fråga, mrs Hemingway, tycker du att krig är ett mansgöra?
Spelar det verkligen någon roll?
I Kina verkar det som att alla jobb bedrivs som slavarbete.
Jag menar, människorna...
Människorna svälter.
Jag träffade en liten flicka i en opiumhåla i dag, och hon var...
Så många olika platser, och du besöker en opiumhåla?
Du kanske gillar opium?
Nej jag har aldrig rört det.
Men jag förstår varför ditt folk gör det.
Dina åsikter är så intressanta.
Men jag tror att vi vet vad som är bäst för vårt eget folk.
Choklad?
Nej tack.
Så är det bäst för barnen att arbeta i smutsen?
Och är det bäst för leprasmittade att gå runt och tigga på gatorna?
Det är så intressant.
Om inte civiliserat.
Civiliserat?
Din fru har en underbar känsla för humor.
Det har hon verkligen.
Kina var en fantastisk civilisation
när era förfäder levde uppe i träden
och målade sig själva blå.
Vilka förfäder är det?
Apor eller Gellhorns?
Du ska få den här.
Nej, jag kan inte ta emot den.
Jag insisterar.
Tack så mycket, den är underbar.
Du ser, vi är inte så ociviliserade.
Modigt Gellhorn, att säga emot kejsarinnan av Kina
framför Chiang Kai Shek.
Tror du de kommer bjuda in oss igen?
Vi ska vara glada om de inte hänger oss.
Vad i helvete flög i dig?
Jag såg bara den där lilla flickan i opiumhålan framför mig.
Det gör mig upprörd.
De tar inte hand om sitt folk.
Jag behöver lite kylbalsam.
Mina händer, de är bara...
Du måste sluta klia. Det är inte bra.
Du har vad heter det?
Vad är vad heter det?
Kinaröta.
Försent för kylbalsam.
Du behöver...
Du behöver lite av det här.
Nej, nej. Vad är det för nåt?
Ormurin och fladdermus vad heter det...
- Lägg av. - Jo.
Det här kommer fungera.
Sluta klia. Stryk på det här.
Genast.
Sådär ja.
Nu behöver du ett par handskar.
Här.
Dessa är bäst.
Maskinisthandskar.
Har ni en bra smekmånad?
- Far åt helvete. - Redan där älskling.
Ska vi gå och söka upp lite av den där ormspriten?
Ja, sir.
Gellhorn.
Zhou Enlai vill träffa dig och Hemingway.
Se till att ingen följer efter er.
Gå bara. Vi hittar er.
Men skynda på.
Ser du den kvinnan?
Vilken kvinna?
Skit, hon försvann. Hon...
Hon sa att Zhou Enlai vill träffa oss.
Vem är han nu igen?
Han är en stor kommunist som Fru Chiang sa att vi inte ska oroa oss för.
Vilket betyder att hon är orolig.
Jag tycker om honom redan.
Vi måste skaka av oss du vet vem.
Mr Ma?
Hon sa att vi bara skulle fortsätta gå så hittar de oss.
Snabbt.
Kom.
Snälla. Kom med.
Sätt på de här ögonbindlarna.
Varför i helvete ska vi göra det?
Zhou har många fiender.
Det är bäst om ni inte vet hur man hittar honom.
Det här blir kul.
Hur snabbt kan de dra dessa?
Det beror på vem som jagar dem.
Det här är en jäkla smekmånad, Gellhorn.
Svart flagga. Vad betyder det?
Det betyder att det finns kolera här.
Kolera?
Vi är på väg mot kusten.
En rad med män, som mörka, ansträngda statyer,
drog i draglinan med deras sampan
och flyttade sakta den tunga skutan framåt.
De skanderade för att tajma ansträngningen.
Och ljudet kom som en rullande våg över vattnet.
Ni kan ta bort ögonbindlarna.
Jag är Zhou.
Zhou Enlai.
Den som nu inte ska oroa er för.
Hej Zhou.
- Jag heter Gellhorn. - Hemingway.
Ett glas.
För Hemingway och Gellhorn.
Jag tror det kallas hembränt där ni kommer ifrån.
Där jag kommer ifrån kallas det bensin.
Jag beundrade Farväl till vapnen.
Du förstår det riktiga hjärtat i krig.
Filmen däremot...
- Ha du sett filmen? - Ja.
Men jag är ledsen.
Helen Hayes var inte Catherine Barkley.
Skyll inte på mig. Okej?
När det kommer till Hollywood,
kör jag till gränsen, slänger över boken med en hand,
och tar sen pengarna med den andra.
Låter väldigt glamoröst.
Inte lika glamoröst som en underjordisk kommunistledare
som möter överbefälhavaren.
Åh, ja.
Jag lever enkelt
för mitt folk lever enkelt.
De flesta av oss har inte choklad.
Det är inte ofta Chiang tar ut tänderna för gäster.
Du är utomordentligt intelligent.
Gellhorn. Jag ser att du har en av Fruns jadebrosher.
Hon insisterade.
Nämnde hon att de tillverkas av blinda barn?
Paret Chiang äger fabriken.
Min fru tror att Frun lät kastrera Chiang.
Vet din fru mycket om kastrering?
Skulle inte förvåna mig.
Kastrering är ett tillvalsämne på Bryn Mawr.
Min vän i Amerika har sagt att du känner Eleanor Roosevelt.
Ganska väl.
Briljant kvinna.
Informera henne om att överbefälhavaren är det förflutna.
En kommunistseger är oundviklig.
Jag önskar vi hade mer tid att prata,
men jag har tyvärr ett land jag måste försvara mot japanska inkräktare.
Ta hand om er.
Så hur tar vi oss tillbaka härifrån?
Mr Ma.
Så vems sida är du på?
Det finns inga sidor.
Det finns bara det förflutna och framtiden.
Nu måste ni vänta här.
När det är säkert kommer vi och hämtar er.
Zhou är en vinnare, tycker du inte?
Åh, han är hänförande.
Jag menar, han är...
Jag menar...
Berusande.
Jag menar, om han ber mig att följa honom,
så skulle jag göra det...
Så, du sitter här på vår så kallade smekmånad
och säger att du vill rymma iväg med Zhou jäkla Enlai?
Jag trodde du gillade honom.
Jag gillar många killar.
Jag drömde bara.
Drömde? En fru drömmer inte om att sätta på andra män.
Sätta på?
Vem har pratat om att sätta på?
Jag pratar om en karismatisk ledare, nån som är berusande.
Så varför måste du få det till att sätta på?
Sätta på?
Jag vill inte sätta på honom?
Jag skulle vilja intervju personen som gjorde den här.
Åh, lilla miss mänskligt intresse.
Vill du inte vara försiktig,
annars kanske du förlorar historiens härjningar med alla dina personhistorier.
Människor är historia. Du borde lämna baren oftare.
Jag gillar barer. Jag träffade dig i en.
Jag vill få mina historier i första hand.
Den här fick du med båda händerna.
Zhou jäkla Enlai.
Det hade varit skamlig själviskhet från min sida.
I den stunden ville jag berömma honom
för hans generositet och för att han lät mig dra med honom till Kina.
Hans tålamod för att inte mörda mig,
även hans dåliga skämt.
Jag ville att han skulle veta att jag sörjde tiden han slösade
på en termin i helvetet.
- Tack... - Ta bort dina smutsiga händer ifrån mig!
Du är en stor skitstövel!
Du är det!
Var är vi?
I en jäkla grotta.
Någonstans i Kina.
Vi berättade för mrs Roosevelt
om allt som vi sett och hon var väldigt förstående.
Och hon uppmuntrade oss till att prata med presidenten och utrikesdepartementet.
Vi pratade med utrikesdepartementet.
Vi berättade att Zhou Enlai var mannen som måste övervakas.
Vi berättade att kommunisterna skulle vinna.
Tänk dig det.
Kommunistkina.
På grund av det,
blev vi stämplade som sympatisörer.
Jag tyckte det var roligt.
Men Hem tyckte inte om det.
Han ville inte att regeringen skulle tro att han var vänsteranhängare.
Jag tror att de gjorde honom extra patriotisk.
Rakt på mål.
Han slutade skriva,
och han tillbringade all tid med sina kumpaner på Pilar,
på jakt efter ubåtar.
Folk säger att avundsjuka är kärlekens värsta fiende.
De har fel.
Kärlekens värsta fiende
är tristessen.
Colebaugh. Det är Gellhorn.
Jag ville vara där det verkligen händer något.
Vad tror du? Det kommer ske en invasion i Europa.
Jag vill täcka den för Collier's.
Det där är Hem och hans kompisar som leker krig.
De lyckades få Pilar designerat ett beväpnat handelsfartyg
för att förstöra tyska ubåtar.
Jag tänker inte skriva en artikel om Hems jakt på tyska ubåtar i Karibien.
För det är löjligt.
Det är anledningen.
På sex månader har han inte hittat så mycket som en sauerbraten.
Det är en jäkla katt.
De mångdubblar sig varje timme här nere.
Jag vet vad armén tycker om kvinnliga korrespondenter,
men, jag menar, kom igen.
Jag är krigstestad.
Jag är annorlunda.
Kom igen Charlie.
Du måste hjälpa mig här.
Men du sa att Collier's älskar mina arbeten om Finland och Kina.
Återkommer du till mig?
Helvete.
- Fick du deras kulor avklippta? - Det gjorde jag.
- Vad fan är fel med dig? - Vad? Mig?
- Vänta. Vems kulor blev avklippta? - Katternas.
Hon fick dem de-cojone-d!
Nej! Vad ska de göra på natten?
En sak de inte kommer göra är att spreja mina kläder.
Allt jag äger stinker!
Stinker av kattlukt!
Du är överdriven, vet du det?
Du är överdriven om att vara tvångsmässig!
Jo visst, män är inte tulpaner!
Snälla. En vuxen man som leker krig?
Ingen här leker.
Felipe här kan kasta ner en granat i luckan på en ubåt
samma sekund som den öppnas.
Jag utför en tjänst för mitt land här!
Så patriotiskt. Ett nonstop romdrivet kalas.
För guds skull, Hem.
Tyska ubåtar utanför Kuba?
Du skulle inte ens ta upp det i en dålig roman.
Vilken roman kallar du dålig?
- Nu är vi i gång. - Bara så att du vet,
har inte en enda ubåt tagit sig igenom.
Okej. Okej.
Du säkrar Amerikas demokrati.
Jag går nu.
Den kvinnan älskar mänskligheten,
men tål inte människor!
Jag har alltid sagt det, har jag inte?
- Det har du. - Det har jag.
Gellhorn!
Glöm henne Papa!
- Gellhorn! - Papa!
Gå inte iväg från mig!
Du kritiserade mig inför dina vänner.
Du har blivit en skrävlare, och det är inte attraktivt.
Vad fan vill du ha av mig?
Jag vill inte ha nåt av dig! Det kommer ske en allierad invasion.
- Jag måste vara där. - Javisst.
Fly så fort det finns ett fall.
Vi har en skyldighet, har vi inte? Som skribenter.
Vad hände med ditt samvete?
Vet du? Du ger tillbaka det till mig.
Jag är så inspirerad.
Jag kommer flyga dit om en vecka.
Jag har en säker plats.
Det är ju fantastiskt.
Så vi åker tillsammans.
Va?
- Vad är det? - Gratulera mig älskling.
Jag kommer vara Collier's korrespondent.
För Collier's?
Nej, kom igen. Det är ett skämt. Du...
Du vet att de bara har en korrespondent.
Det är allas krig mot alla där.
Herregud.
Du kunde skrivit på för vem som helst.
Du tog mitt jobb.
Du tog mitt jobb på Collier's?
Jag. Jag har ett par stora skor att fylla.
Du har gjort några fantastiska jobb.
Försöker du göra det omöjligt för mig att älska dig?
Åh, lägg av. Jag kan bli dödad därborta.
Det skulle göra dig glad. Skulle det inte?
Jag vet inte ens...
Ditt svin!
Gud.
Detta är...
Så hur flyger du dit?
- Regeringstransport. - På riktigt? Okej.
Fixa en plats på flyget. Det är det minsta du kan göra.
Det kan jag inte.
Endast män. Militärer.
Varför?
Hem, varför?
Så Dos Passos hade rätt.
Vad hade den galningen rätt om?
Om dig mestadels.
Han sa att du var ett egoistiskt svin.
- Du behövde inte göra det där. - Jo det gjorde jag.
Du vet en himla massa,
men det du inte vet är hur mycket jag behövde göra det där.
Kom tillbaka hit.
Dra åt helvete.
Gellhorn!
Herregud.
Bortkastad tid.
De kommer fortsätta läsa mig långt efter att du blivit uppäten av maskar!
Dra åt helvete!
Uppäten av maskar!
Det pratades överallt om att invasionen skulle ske.
Och utan kontakter var mitt problem,
hur jag skulle kunna vara där när det skedde.
Vart är du på väg? Vart är du på väg?
Jag ska göra ett jobb för Collier's om sjuksköterskor.
Lycka till blondie. Gå.
Så jag klev ombord
på ett sjukhusfartyg.
Människor kommer skriva om den här synen i 100 år,
och de som såg det kommer aldrig att glömma det.
Efter den första vågen av undran och beundran,
började man se sig om och se olika saker.
Ett gevär fyra av, ett avlägset krig.
Spärrballonger,
som komiska leksakselefanter, studsade i den hårda vinden.
Och osynliga flyg som svärmade bakom det grå molntäcket.
Trupper klev i land från stora fartyg.
På stranden rör sig stridsvagnar upp för fyra bruna vägar som ärrar bergssidan.
De skramlar långsamt och stadigt framåt.
Vi vadade längs land med överenskommelsen att vi skulle samla ihop de sårade.
Alla var farligt upptagna på den myllrande, farliga stranden.
Dammet som steg kändes som dimman från kriget själv.
Den hemska känslan att vi jobbade mot klockan fanns där.
Där fanns sårade män som jämrade sig i sömnen eller skrek rakt ut.
"Och där fanns det mjuka ihållande sorlet från konversationerna bland de sårade
"som inte kunde sova.
"Stopp.
"Det var ett fartyg som bar på en massa smärta.
"Men vi var tillsammans.
"Och vi litade på varandra.
"Stopp."
Mår du bra Ernest?
Ja, självklart mår jag bra.
Vad sa du att du heter nu igen?
Mary.
Mary Welsh.
Jag kan se att du är min typ av tjej.
Vilken typ är det?
Typen som tar hand om en man.
Ser efter honom.
Håller honom igång.
Jag gillar det.
Jag kan göra det.
Ja?
Det var fint.
Det är italienska, va?
Mrs Hemingway!
Mrs Hemingway?
Mrs Hemingway!
Är du mrs Hemingway?
Hurså?
Och det, barn, är det bästa sättet att hantera en knivdragande kines på!
Ernest är en fantastisk historieberättare.
Herregud. Det är den Marty.
Första journalisten på stranden i Normandi.
Fast hon är egentligen inte ackrediterad.
Inget hem och hjärta för min fru.
Hon är hellre gift med kriget, stämmer inte det, Intrepid?
Jag hörde att du var med om en olycka.
En skråma.
Det har uppenbarligen inte förändrat din personlighet.
Varför kom du hit om du inte är här för att gotta dig?
Jag vet inte.
Jag antar...
Antar att jag bara kom hit för en skilsmässa.
Marty.
- Vad gör du Papa? - Marty!
Titta vad satkärringen har gjort mot honom.
Marty!
Gellhorn!
Du blöder sir.
Gellhorn!
Marty, det är jag.
Gå härifrån.
Öppna dörren Marty.
Nej, jag släpper inte in dig.
Du är packad. Gå härifrån.
Marty!
Jag sa ju att jag vill skiljas.
Öppna, mrs Hemingway.
Mr Hemingway älskar dig.
Herregud. Så du ser ut.
Du är himlens drottning.
Det är försent.
Nej.
Marty.
Ge mig en chans.
Jag förtjänar en chans.
Kom igen.
Om vi skiljer oss på Kuba så behöver vi inte vänta.
Alltid informerad om de lokala reglerna.
Jävla journalist.
Jävla satkärring!
Jag gav dig allt!
Gellhorn!
Jag skapade dig!
Det är över. Det räcker nu!
Gå härifrån.
Snälla gå härifrån.
Satkärring.
Gud.
Vi var bra i krig.
Och sen var det inget krig,
vi skapade vårt eget.
Slagfältet som ingen av oss kunde överleva var vardagslivet.
Jag försöker att inte tänka på honom
eftersom jag är rädd att jag inte kan tänka gott om honom,
utan bara känna avsky.
Gud vad jag hoppas att problemen i mitt eget lilla liv inte
gör mig blind för allting.
Det var två saker som främst påverkade min syn på världen.
En.
En sak var Spaniens nederlag.
Och den andra...
...var Dachau.
Och Dachau var lindrigt i jämförelse med Auschwitz.
Det var en otrolig skräck.
En så fasansfull sak att du inte kunde ta in allt på en gång
utan att bli rasande och hysterisk och galen.
Jag flydde.
Jag tillbringade natten gråtandes,
och jag tror att jag tappade tron på hela den här sjuka mänskligheten.
Det känns som en stor sak.
Vad gör du Papa?
Papa?
Papa!
Dra in den Papa!
Papa!
Papa! Papa!
Minns du den sången? Sången vi brukade sjunga?
Den kom till mig just nu.
Är du inte glad att jag flyttade oss hit, bort från de där barerna?
När jag tänker på hur du brukade hålla på...
Där har vi det.
Du behöver lugn och ro.
Vi måste fokusera på att hålla Papa frisk.
Författande när det är som bäst, är ett ensamt liv.
När en författare växer hos allmänheten,
tappar han sin ensamhet,
och ofta försämras hans arbete,
för han utför sitt arbete ensam.
Och om han är en tillräckligt bra författare,
måste han möta evigheten, eller bristen på den,
varje dag.
Miss Gellhorn?
Du anses vara en av de bästa krigskorrespondenterna genom tiderna.
De senaste 45 åren har du täckt konflikter överallt.
Burma, Singapore, Mellanöstern, Centralamerika,
Vietnam, Afrika, Bosnien och så vidare.
Och att en kvinna har gjort allt detta...
Försökte du försätta dig själv i fara?
Jag har inte de komplexen.
Det är nåt som män har.
Ja. Män.
Eftersom du nämnde män...
Vi är båda journalister, jag tror du förstår.
Våra tittare vill veta mer om ditt förhållande med mannen
som mest förknippades med maskulinitet.
Nej.
Något om din skuld?
Min skuld?
Din skuld till Hemingway?
Mannen har varit död i 30 år.
Han plågade sig själv mer än han plågade nån annan.
Jag önskar honom frid.
Det är allt jag har att säga om saken.
Jag ser inte mig själv som en fotnot i någon annans liv.
Stäng av den där.
Vi är klara.
Tack för din tid miss Gellhorn.
Min käraste Marty,
en sak ska du veta,
kärlek är oändligt mycket mer hållbart än hat.
För i helvete.
Det är Gellhorn.
Jag har bestämt mig för att åka ändå.
Varför? För att, som vanligt har The Times fått det om bakfoten igen.
All den där skiten, all den där jävla objektiva smörjan.
Jag kommer sitta på nästa flyg.
Inte. Skit samma, jag betalar med mina egna pengar.
Jag kan knappt vänta på att du växer upp och blir tuffare.
Lugna dig.
Nej.
Oroa dig inte för mig.
Jag älskar dig också.
Jag är inte död än, idiot.